I. E. 55-BEN JULIUS CAESAR LEROHANTA BRITANNIÁT,
HOGY MEGSZEREZZE...
A SZIGET LEGENDÁS ÓNLELŐHELYEIT.
SZEMBEKERÜLT EGY MÁSIK LEGENDÁVAL...
A DRUIDÁKKAL
MEGFORDÍTOTTA SEREGEIT...
ÉS AZONNAL HAZATÉRT.
KILENC ÉVTIZED TELT EL. A RÓMAIAK VISSZATÉRNEK...
A francba!
GALLIA PARTJAINÁL
Rendben, ki lesz az első?
Néhány óra múlva 400 hajó bont vitorlát Britannia felé.
20 000 ember. Pontosabban 19 996,
mert nektek nem fűlött hozzá a fogatok.
Azt gondoltátok, elhagyjátok a posztotokat és megszöktök.
Mi volt oka? Az időjárás?
Britannia elátkozott ország. A holtak uralják.
Az erdők tele vannak démonokkal. Az ördög seregével.
Emberhúst esznek.
- A tenger tele óriáskígyókkal. - Hatalmas polipokkal.
Ez tényleg ijesztően hangzik, igaz, Lucius?
- Szörnyűségesen. - Ezeket a meséket mind hallottuk.
Rémálmai lesznek az embernek.
Amikor beléptetek a seregbe, esküt tettetek.
Emlékszik még valaki az esküre?
Hűséggel végrehajtjuk a császár parancsait,
sosem szökünk meg a légióból...
Sosem szöktök meg a légióból. Kivéve, ha ijesztő az ellenség.
Kivéve... Ha van ott egy óriási polip.
Nem mi vagyunk az egyetlenek. A légió fele nem akarja.
Lázadás fog kitörni.
Amint átértek, téged és őt is...
Mi a dezertálás büntetése, Lucius?
Halálra kövezés. Az ítéletet ugyanaz a légió hajtja végre,
amelyet veszélybe sodort a gyávaság.
- Tábornok, irgalmazz! - Könyörülj meg rajtunk, tábornok!
Könyörület. Nem keltem fel a teljes légiót,
és zavarom le őket a hajókról ebben az ítéletidőben,
csak hogy négy embert halálra kövezzenek.
Ezért könyörületes leszek.
Azt, aki elvágja a másik három torkát,
szabadon engedem.
Mi?
- Lucius? - Pontosan értettem, tábornok.
- Én megteszem. - Mi?
- Add ide a kést! - Az unokatestvérem vagy!
- Nekem add a kést! - Hadd tegyem meg én! Add ide!
- Majd megteszem én. - Nem, majd én, tábornok!
- Nekem add a kést! - Hallgassatok!
Te hallgatsz. Mi történt? Nincs ínyedre?
Hibát követtem el. Gyenge voltam. Elfogadom a büntetést.
Mit gondolsz, Lucius? Neked is gyengének tűnik?
Egy nagy francot! Még a farka is duzzad az izmoktól.
Szükségem lesz ilyen emberekre odaát.
Szóval, mit szólsz hozzá? Második esély?
Odakint leszek.
- Ne, ne tedd meg, Antonius! - Ne csináld, Antonius!
Bolond, ne engedelmeskedj! Tartsunk össze! Kérlek, testvér!
Testvérek vagyunk!
Ne, kérlek, ne!
Nézd ezt az esőt!
Várjunk pár napig, amíg elül a vihar, rendben?
Hidd el, most van itt az idő.
Mire elérjük a partot, eláll a szél, megnyugszik a tenger,
és napsütésben horgonyzunk le.
Miért vagy ilyen biztos benne?
Azért, mert szerencsés ember vagyok.
Végeztél odabent?
- Készen állsz Britanniára? - Igenis, tábornok.
Akkor irány a rohadt hajó!
BRITANNIA 1. RÉSZ
LOCERLY CROSS CANTII TELEPÜLÉS
A NYÁRI NAPFORDULÓ REGGELE
Ma este, a napforduló pillanatától, többé már nem lesztek lányok.
Új nevet választotok, és mostantól aszerint ismernek titeket az istenek.
Mikor beszélhetek újra vele?
A napforduló után. Előtte nem.
Ha pedig ő szólna hozzád...
Eltűnik. Örökre.
Ha kéred, abbahagyom.
De ahhoz kérned kell.
Hagyd abba!
Megszólaltál.
Milyen képet vágsz? Még az istenek se látnak mindent.
Ha beszélek veled, eltűnök.
- Még mindig itt vagy. - Islene, mit művelsz?
Anya kihozott ide, amikor fehérre volt festve az arcom,
a napfordulóm előtti napon, hogy beszéljen velem.
Mit mondott?
Sok mindent. Legjobban arra emlékszem,
hogy nem kell mindig azt csinálni, amit apa mond.
Azt mondta, jó ember, de hajlamos ragaszkodni a dolgokhoz,
még ha nem is teszik boldoggá.
Anya nem hallgatott apára?
Meghallgatta, aztán az tette, amit helyesnek gondolt.
Apa tudott erről?
Minden férfi tudja, csak nem szeretnek beszélni róla.
Gyerünk, kérdezz! Bármit, amit csak akarsz.
Nem hiányzik a lányság?
Lánynak lenni a legjobb dolog a világon...
Amíg nő nem lesz belőled.
Akkor az istenek hozzáadnak valamit. Valami csodálatosat.
Lánynak lenni egyértelműen egyszerűbb,
nőnek lenni viszont, ha odafigyel az ember és megteszi, amit kell...
Fáj? Amikor a késsel megvágják a hasadat.
Nem. Akkor valahol máshol vagy.
Benned van a füst szelleme.
- Milyen érzés? - Ma este megtudod.
Olyan, amilyet korábban még sosem éreztél.
Cait, a lényeg az, hogy végig kell csinálnod.
Találkozunk a rítus után,
és az első dolgunk az lesz... Emlékszel?
- Vadászni megyünk. Együtt. - Az lesz az első. Megígérem.
Bocsáss meg, de beszélnem kell Verannal!
Ne használd ezt a nyelvet! Nem a tiéd.
- Elnézést, hogy idejöttem, Willa. - Ne mondd ki a nevem!
Ne nézz rám, a földet nézd!
Mi történt?
Meguntad az életed? Végezzünk veled?
Beszélnem kell Verannal, hogy figyelmeztessem.
- Mondd el nekem! - Verannal kell beszélnem!
Miért nem mondod el nekem?
Hetek óta tart, nem, hónapok óta. Hajnaltól estig és utána is...
- Sőt, az álmaimban is. - Lassíts le!
A jelek egyértelműek. Ellenőriztem.
A folyók és a nap. Mindkettőt megnéztem.
- A verebek és... - Miről zagyválsz?
A Hold... A Hold ma is szól hozzám,
és ugyanazt mondja, mint a verebek,
ugyanazt, mint a folyó,
a borzok és a békák.
Minden ugyanazt mondja.
A Nap viszont nem beszél hozzám, de minden más ugyanazt mondja.
Tisztán és érthetően, ugyanazt,
újra, és újra, és újra.
Mit mond a hang?
- Hogy ma este, a napfordulókor... - Mi van a napfordulóval?
Holnap nem kel fel a Nap. Holnap nem kel fel a Nap.
Holnap nem kel fel a Nap!
Számkivetett. Jól tudtad, hogy nem jöhetsz ide.
Ha játszani akarsz, a druidák készen állnak.
Jól figyelj rám! Ha valaha... ha valaha újra idejössz,
megeszem a szemed.
Világos? Takarodj!
A leánynak meg kell halnia, hogy a nő élhessen.
Az Istennőben bízom,
aki vigyáz rám a napforduló éjszakáján.
Választottál nevet? Ne mondd ki!
Csak te tudhatod... és az Istennő.
Nem állok készen.
Nem állok készen. Nem állok készen.
Ne félj! Szárnyad nőtt. Látom.
Apa.
Cait...
eltávozott.
Ha fáztam, melegen tartottál.
Ha sírtam, megvigasztaltál.
Miattad vagyok a világon.
Miattad tartozhatok ide,
és ha újra gyermek leszel, gyenge és gyámoltalan,
megvédelek.
Mondd meg a neved, húgom! Hogy hívnak?
Mi a baj?
Meneküljetek!
Gyere!
Támadás!
Lőj!
Apa, ne!
Vidd a kést! Menj!
Nem!
Islene!
Figyeljetek szavamra, Britannia istenei!
A nevem Róma,
és ahová lépek, az onnantól Róma földje.
65 KM-RE A TENGERPARTTÓL
A CANTII ÉS A REGNI TÖRZS TERÜLETÉNEK HATÁRA
Gyerünk!
Gyerünk, gyertek elő!
Itt vannak.
A napforduló alkalmából én, Pellenor,
elfogadom ezt az ajándékot nemes törzsedtől.
Én, Antedia, szintén elfogadom ezt az ajándékot, a tiédtől.
Nos, legalább nem esik.
- Készen állsz. - Igen, nagybátyám.
Az esküvő a férfi életének legboldogabb napja.
Számomra az utolsó volt, de ez nem számít.
Gratulálok. Indulás!
Nem kényelmes?
Kényelmesen érzem magam.
Most!
Halld szavam, Pellenor, te gyáva féreg!
Szarok a halottaid lelkére!
Előbb iszom meg a véreteket, mint hogy beszennyezné a miénket.
Induljatok! Apám, induljatok!
Lindon, hozd a lányt!
Védjétek a királyt!
Hol vagyok?
Talán csak... álom volt?
Nem, nem...
Hagyd abba a sírást!
Ne! Figyelj! A házatokban vannak értékes dolgok?
Pénzérmék, ezüst, ruhák?
Bármi, amit örököltetek, jól elrejtve?
Maradj a közelemben, egy hangot se... Ne, ne!
Nagypapa?
Nagypapa...
Ennyi.
Nagyszerű.
CRUGDUNON A CANTII TÖRZS FELLEGVÁRA
Mit gondoltam?
Térdre ereszkedve végighallgatni azt a ringyó Antediát.
- Apám, biztosan... - Túl korai volt, Phelan!
Nem lett volna szabad hallgatnom rád.
Miért voltál ott? Megtiltottam.
A háború a regnikkel nemzedékekig fog tartani, neked köszönhetően.
Jól figyelj rám!
Az engedélyem nélkül többé nem mész el innen.
- Megértetted? - Vagyis a foglyod lettem.
Megértetted?
Tökéletesen.
Szóval kudarcot vallott a zseniális terved.
Ez volt az egyetlen esély a békére.
Mondj egy másikat!
Amikor megismertelek, azt gondoltam, ez a férfi okos,
vele nem fekete-fehérek a dolgok.
Aztán ahogy teltek az évek, a sok kompromisszum,
a sok fényes ötlet után...
fekete és fehér helyett minden piszkosszürkévé vált.
Kérlek!
És hirtelen rádöbbensz, hogy nyakig merülsz a szürke szarban.
Amena, mondtam már, hogy Lindon eltűnt?
Hátramaradva a mezőt kellett volna fedeznie.
Nem tért vissza.
Kitől kapta ezt a parancsot?
Hát, azt hiszem... tőlem.
Nemes vállalás volt tőle, igaz? Egyedül tartani a területet.
Csak ő, a regni harcosok ellen. Micsoda férfi, igaz? Micsoda férfi!
Hidd el, férjem, nem tudod, milyen egy igazi férfi.
Beszélek apával.
Idővel talán megenyhül.
Legszívesebben megöletne.
Amíg élek, nem eshet bajod. Ezt ne felejtsd el.
Az egész az én hibám.
Megszegtem az esküt.
A nővéremmel lementünk a partra és...
Mikor?
Tegnap este. Beszélgettünk.
Tudod, hogy a beavatásra váróknak tilos beszélniük.
Islene azt mondta...
Nem igazán számít, mit mondott, igaz?
A lényeg az, hogy nem beszélhetett volna veled.
Nem csoda, hogy meghalt.
Nekem erre nincs időm.
A folyó túlpartján néhány kilométerre van egy barlang.
Erős szellemek védik. Sok szerencsét!
Elviszlek a folyóig, de onnan egyedül kell boldogulnod.
Viszont a macska marad.
Döntsd el! A macska marad, és most kell itt hagynod.
Ne már...
Figyelj!
Amikor katasztrófák történnek, az ember könnyen okolja önmagát.
Ez természetes.
Viszont ami itt történik, ez az egész, nem a te hibád.
Nem te vagy az oka. Nem...
Nem te vagy az oka, hanem én.
Helyes.
Indulás!
Egy jó tanács. Ne nézz a szemükbe.
- Mi? - Hidd el! Rossz ötlet.
Tessék, folytasd!
Minden rendben, légiós?
Bocsáss meg, tábornok!
Kakáltál már?
Még nem, tábornok.
Az első parancsnokom azt mondta, az ember nincs ott a terepen,
amíg nem kakált egy jó nagyot.
Hadd tudja meg az ellenség, hogy itt vagyunk.
Azt is mondta, hogy ha ölünk, az áldozat súlya ránk nehezedik.
Minden, ami volt, és ami már sosem lesz belőle.
Ha pedig hordozni próbáljuk ezt a terhet, elfáradunk.
Hamarosan a kardot se fogjuk tudni felemelni,
és így az, akit legyőztünk,
akinek a legyőzéséért, a levágásáért olyan kemény kiképzést vállaltunk...
Végül ő vág le minket.
- Mi a neved? - Antonius.
Nos, Antonius... Azt javaslom, fogj egy marék levelet,
jelöld meg ezt a helyet, aztán térj vissza a posztodra.
Igenis, tábornok.
Hallgass meg, Mars!
Adj erőt a mai napra, hogy este megláthassam a holdat!
Adj erőt a karomnak és az elmémnek. Hallgass meg!
Búcsúzz el a cantii tökeidtől!
Annyit tudok, hogy sosem láttam még ilyen hadsereget.
Harci mének, vasszekerek,
több lándzsás, mint amennyit valaha láttam a csatatéren.
- Lehettek barbárok? - Harcoltam már barbárokkal,
és tudom, hogy néz ki egy római hadsereg.
Úgy tűnik, jelentéktelenné vált a háborúnk a regnikkel.
Láttál már római hadsereget?
Ettől talán a bűneidről is másként fog ítélni.
Tudtunk volna arról, hogy a rómaiak hajóhadat ácsolnak.
A szívemben mindig melletted álltam, a vitáidban az apáddal.
Tudnod kell, hogy amikor a fivéred lesz a király,
minden megváltozik számodra.
Vagyis várnom kellene az apám halálát?
Partraszállás több ezer emberrel...
Legalább Lindon biztonságban hazatért.
Ezért köszönetet kell mondanunk az isteneknek.
Kivéve, ha saját rabszolgákat hoztak, és lefizették a kémeinket.
Férjem!
Hála az isteneknek, hogy jól vagy!
Királyom, elvihetem bátor szolgádat, és bekötözhetem a sebeit?
- Helyes, tedd ezt. - Gyere, férjem!
Most már biztonságban vagy.
Küldjétek ki a legjobb felderítőket! Információ kell.
- Hadd menjek! - Te itt maradsz.
- Vakok vagyunk, minden szemre... - Hagyd el a csarnokot!
Éjfélkor szálltunk csatába.
Gyenge ellenállásba ütköztünk.
Elfoglaltuk Locerly Crosst. 60 foglyot ejtettünk.
Tábornok! Hírnökök érkeztek az északi partraszállás helyéről.
A lovasság hídfőállásokat épített ki a folyótorkolat mentén.
Mondd meg Vespasianusnak, hogy elindulunk befelé!
És az ellátási vonalak a hajókhoz?
Bőven van élelmünk és rabszolgánk. Behatolunk és beássuk magunkat.
Két-három nap múlva utolér a lovasság.
Addigra tudni fogjuk, milyen erős az ellentámadás.
Mi a helyzet az emberekkel?
Be vannak szarva.
A közmegegyezés az, hogy a poklot rohantuk le.
Van egy folyó, sík területtel, 6 km-re észak-keletre.
Délre ott lehetünk, és napnyugtára elkészülhetnek a védőárkok.
Végrehajtani, prefektus.
Legátus! Mi a helyzet az eltűnt légióssal?
Kerestük. Nyoma sincs.
Érdekes.
- Adj parancsot az indulásra! - Tábornok.
Század, indulás!
- Uram! - Tartsd a szád!
Két lányom van. Biztonságban vannak? Hol vannak?
Kérlek, uram! Hol vannak a lányaim?
Miért mentettél meg tegnap este?
Nem mentettelek meg. Nyilaztak is.
Fedezéknek használtalak. Kicsi vagy.
Aztán azt gondoltam, az apád talán elrejtett valamit,
de ez zsákutcának bizonyult. Hiba volt.
Miután elértük a folyót, egyedül kell boldogulnod.
Kik azok a rómaiak?
Ti, sólepárlók még annál is kevesebbet tudtok, mint hittem.
A rómaiak ördögök.
Lokka, a Föld fődémonának katonái.
- Egy Róma nevű helyről jönnek. - Mi az a Róma?
A Pokol hét kapujának egyike.
Kezdetben igazi pöcegödör volt a semmi közepén,
de Lokka feljött az Alvilágból, és a földi székhelyévé tette.
Megtöltötte az erejével, egyre nagyobb és nagyobb lett.
Róma ma mindenhol ott van, az egész világban. Még itt is.
Ez aztán szép. Barátságos.
Nem tetszenek a fák közt leselkedő emberek.
A legjobb lovasokkal alkossatok elővédet.
A gond első jelére fújjátok meg a kürtöt.
Leander! Cassius! Aelius!
Hányan vannak?
Nagyjából 20 000-en, és hamarosan még több érkezik.
Honnan tudod?
Onnan, hogy lementem az Alvilágba, és beszéltem néhány ismerőssel.
Olyanokkal, akik mindent látnak. Ők mondták.
Lementél az Alvilágba?
Tegnap. Hosszú történet, és tilos elmondanom neked.
- Engem is le tudnál vinni magaddal? - Nem. Ki van zárva. Soha.
De ott van Islene és nagyapa. Muszáj magaddal vinned!
- Nem. - De akkor találkozhatnék velük.
Nem érdekel. Ha tudnád, mit jelent ez az utazás,
nem kérdeznél ilyen butaságot.
De el se búcsúzhattam tőlük.
Nem teszem kockára az életem azért,
hogy elbúcsúzz a drága nagyapádtól, vagy a nővéredtől.
- Meghaltak. Szokj hozzá. - Rohadék!
Nem. Ha találkozni akarsz velük, nálad van minden, ami kell,
de én biztos nem viszlek le oda.
- Gyűlöllek. - Én se kedvellek túlzottan.
Észrevettél valami különöset a tegnapi partraszállásnál?
A remegő térdeket és a penetráns szarszagot leszámítva?
Kilenc évtizede, amikor Caesar partra szállt,
kelták ezrei várták a parton.
Tegnap egyetlen kelta sem fogadott minket.
50 000 emberrel menetelünk át Gallián,
hat hetet töltünk a parton,
egyik lázadást verjük le a másik után, és így sem tudnak semmit.
Mond ez neked valamit?
A törzsek megosztottak, ezt eddig is tudtuk.
Fogadok, hogy egy kelta se tudott az érkezésünkről.
Nem találkoztunk szervezett ellenállással a parttól távolodva.
Ezt a földet belháborúk dúlják.
Mi ez? Ez a feketeség. Mi ez?
A szüleim numídiaiak voltak.
Miért harcolsz Rómáért?
Mert római vagyok.
Tehát... megjelennek a rómaiak, elveszik a földjeiteket,
elrabolják az aranyatokat,
és megerőszakolják a nőket, te meg beállsz közéjük?
A római vagy a numídiai isteneket imádod?
A római isteneket.
Igen, de ma reggel Marshoz imádkoztál.
Mars az, akihez imádkozol, amikor félsz?
- Nem félek. - De amikor félsz?
Vajon van személyes védelmeződ,
olyan, akiről Mars nem tud?
- Nincs. - Biztos vagy benne?
Csak mert ha valamikor, most tényleg szükséged van rá.
Nem kell sietni.
Látod az istenedet? Hogy hívják? Mi a neve?
- Bomazi. - Bomazi? Mesélj Bomaziról!
Bomazi az ősök istene.
- Most Bomazi védelmez? - Igen.
Félnem kellene Bomazitól? Talán mert Bomazi erősebb nálam.
Bomazi erős. Bomazi mindenható.
Akkor megmondom, mit teszel most. Imádkozni fogsz Bomazihoz,
és azt kéred, hagyjon el téged.
Azt kéred, hogy adja nekem a testedet és a lelkedet.
Verannak hívnak. Csukd be a szemed!
- Nem megy. - Akkor együtt csináljuk.
Bomazi, aki minden holt lélekre emlékszel...
"Hagyj el engem a mai napon!"
Hagyj el engem a mai napon!
"Add Verannak, a druidának, a testemet és a lelkemet!"
Add Verannak, a druidának, a testemet és a lelkemet!
Igen! Igen, igen.
Helyes. Most már egyedül vagyunk.
Négy kohorsz, mindegyikben 500 ember.
Segédcsapatok és lovasság, több mint 200 ember,
utánpótlással egy ostromhoz, vagy hosszú úthoz a sziget belsejében.
Mi történt itt?
Locerly Cross. A rómaiak lemészárolták őket,
az életben maradt harcosokat elhurcolták rabszolgának.
Jó munkát végeztél, fiam.
- A bordámra vigyázz! - Hallgass, gall!
- Lindon, hát itt vagy! - Phelan.
- Előre nézz! - Várj! Állj már meg!
Állj meg!
Gyere ide!
- Mi ez a játék? - Nos, bocsáss meg, drágám...
Elegem van ebből, Phelan. Nem látod, mit csinálok?
De, elég egyértelmű.
A törzseink közti köteléket erősítem meg.
A király parancsolta meg, a druidák megszentelték.
Mi a bajod?
A harcosok már érkeznek a falvakból, segítség kell a fegyverraktárban.
Hát persze. Kevés a nyílvessző.
Ha megérkeznek a nyílkészítők, menjenek a szárítókunyhókhoz.
- Ott fogom várni őket. - Jó, hogy visszajöttél, Lindon.
Mennem kell.
Csak ha teljesítetted a törzsi kötelességed.
- A mimet? - A törzsi kötelességedet.
Zavarlak?
Nézzenek oda! A megmentőm.
Nem mentettelek meg. Túszul ejtettelek.
Az eredmény ugyanaz. Itt vagyok, épen és egészségesen.
Szóval, hogy alakul a dolog?
Mi hogy alakul?
Az új szerződés... A gall törzsfő fia,
a feleséged új férje.
Erős áll, erős kar. A te ötleted volt?
Bármily meglepő, nem. A druidák találták ki.
Tengeren túli szövetség a bretonokkal. Bölcs lépés.
Igen, nagyon bölcs.
- Megfogant már a magja? - Nem, még nem.
- Itt van már pár hónapja. - Így igaz.
És azóta te, az első férje, nem fekhetsz össze vele.
- Ez a törvény. - Biztos nehéz neked.
Mind áldozatot hozunk a törzsért.
Akkor, mi a tervetek?
Kivel? Mi? Kivel?
Velem, te ostoba! Váltságdíj? Kínzás? Kivégzés?
Milyen a közhangulat?
A dolgok most egy kicsit... képlékenyek.
A nagyobb hal és a többi.
Furcsa, hogy nehéz helyzetben a nyilvánvaló veszélyt keressük,
bár az igazi veszély néha a legváratlanabb helyről jön.
Néha... ott van a szemünk előtt.
Igazi katonai stratéga vagy, igaz?
Tudod, hogy kell nyulat nyúzni?
Persze. Miért neveznek a számkivetettek egyikének?
Jobban kell figyelned.
Nem egy vagyok közülük. Én vagyok a Számkivetett.
Számkivetett úgy lesz az ember, ha száműzik,
és nem egyszerű tyúktolvajlásért.
Nagy, fontos dolognak kell lennie.
Tudom, kik vetettek ki maguk közül. A druidák.
Azért döntöttek így, mert őrült vagy.
- Kitől hallottad ezt? - Az apámtól.
Igen, és bölcs ember volt? Csak mert lehet, hogy halott,
miközben az őrült él. Szóval...
Ahhoz képest, hogy mennyire bölcs vagy, bűzlesz.
- Tehát észrevetted. Köszönöm. - Büszke vagy rá?
Ha az erdőben élsz,
az első dolog, amit megtanulsz, hogy a halál bűze megment.
Ha döglött rókát találok, megállok, letérdelek,
és bedörzsölöm vele a hajam és a mellem.
A vadkanok számára egyértelmű jelzés. A saját nyelvükön szól.
Azt jelenti, hagyd békén a Számkivetettet.
- Hidd el, működik! - Hidd el, tudom!
Hálátlan vagy!
Nem osztozom veled, és holnaptól egyedül boldogulsz.
A küldetésemben nincs helye kívülállóknak.
Miféle küldetésed van?
Van fogalmad arról, mi történik?
A kövek, amelyeken maga az Idő nyugszik, elmozdultak.
Összedőlnek, szétzúzzák a századokat, az isteneket,
a halottaink szellemét forgószél kapja fel,
egyetlen villanással hamvadnak el,
és ha vége...
Semmi. Semmi se marad.
Danu megpróbált figyelmeztetni minket. Csak én hallgattam rá.
Nem érted? Ez az egész átáramlik rajtam.
Nem én akartam így. Nem kértem ilyesmit.
Imádkoztam, hogy megbolonduljak.
De igazam volt.
Nagyon fontos embernek kell lenned.
- Szóval, mi a küldetésed? - Nem egyértelmű?
Meg kell állítanom a rómaiakat. Haza kell küldenem őket.
Aztán, hogy ez ne ismétlődhessen meg,
el kell mennem Rómába, és meg kell ölnöm a császárt.
Aztán szembe kell néznem Lokkával, a Föld fődémonával...
És hogy teljesen őszinte legyek, ezt a részt még nem gondoltam végig.
Fogadok, hogy a rómaiak rettegnek, és aludni se bírnak.
Nem tudják, mire vállalkoztak.
Nem várom, hogy megértsd,
és nem azért, mert gyerek vagy, mert már nem vagy gyerek,
de nő se vagy.
A kettő közt ragadtál, a senki földjén. Semmi se vagy.
Még neved sincs. Nincs még neved sem!
Semmi vagy. Láthatatlan. Mint a szél.
Ne mozduljatok! Térdre! Térdre, nyavalyás! Te is!
Mind barátok vagyunk. Gyertek, egyetek velünk!
- Add ide az érméiteket! - Úgy nézek ki, mint akiknek van?
- Bűzlesz, haver. - Kössünk alkut!
Ha elengedtek, tiétek lehet a nyúl és a lány.
A nyúl finom, a lány pedig szűz.
Micsoda?
Ha elengedtek, mindkettőt megkapjátok.
- Szia, szépségem! - Menj a pokolba!
- Ne öld meg! - Jól van, kelj fel, lassan!
- Mit művelsz? - Most pedig takarodj!
Várj csak, nem ismerlek valahonnan?
Nyugati-völgyi vagy.
- Ismerem édesanyádat. - Nem ismersz.
Gyerekkorunkban barátok voltunk. Ez a kék szem...
Bármikor megismerném. Megvan benne a jel,
a fekete folt a pupilládon, amelyik azt jelenti, nagyon szerencsés vagy.
Nem tudtad?
Miről zagyvál?
Így van. Ott van a szemedben. Látom.
Most nézz a szemembe! Ne nézz máshová!
Látsz engem? Látod? Figyelsz?
Igen.
Most dobd el a kardot!
Te! Nézz ide! Nézz a szemembe!
Ez az. Egyenesen a szemembe!
Látsz? Látsz engem?
Tedd le a kést!
Tedd le! Tedd le!
Most pedig... Mi a nevetek?
- Audin. - Brenna.
Brenna. Audin. Melyik irányból jöttetek?
- Északról. - Mit láttatok ma?
Egy sereget. Nyugat felé tartottak, a folyót követték.
- Hányan voltak? - Legalább 500 ember.
Sok foglyuk volt.
Helyes. Jó.
Most menjetek. Induljatok!
Indulnunk kell. Most azonnal.
Készen áll.
- Minden rendben, optio? - Minden, prefektus.
Ellenőrizd a foglyokat, utána pihenj le.
Igenis, prefektus!
Kiástuk a védelmi sáncokat, a foglyokat is elhelyeztük.
A hadijelvények sátra is áll, és őrzik.
És bátor fiaink?
Ha Galliában a lázadás határán voltak,
csak az istenek tudják, mi jár most a fejükben.
Ott a tengeri kígyóktól féltek, a hatalmas polipoktól,
Neptunusztól és a mélység seregétől.
Egyetlen nap ebben az országban, és készen állnak hazaúszni.
Talán tőlük kellene félnünk.
- Tehát, mi a terv? - Ami Egyiptomban is volt.
Megkeressük a helyi törzsfőt, bekopogunk,
kiderítjük, mit akar, kit gyűlöl, kit akar megbüntetni évszázadok óta,
a nemes törzse elleni leírhatatlan bűnökért,
melyik szent ligetet akarja visszakapni.
Odafigyelünk rá, jól figyelünk,
megtaláljuk a gyenge pontját, és lecsapunk.
Kőkeményen.
Öt év múlva a szent ligetekből római hajók lesznek,
melyek a következő helyre viszik a római katonákat,
és így tovább, a végtelenségig.
Tehát, kivel beszélünk először?
Adj egy kis időt, még a nyüves törzsek nevét se tudom.
Van valami, amit nem értek.
Mi az?
A császár azt kérdezte, ki akar visszamenni azokra a szigetekre?
Arra a kurvára ijesztő helyre. Menjünk vissza oda,
ahonnan Julius Caesar is elmenekült ijedtében öt perc után.
Úgy értem,... mi van ott a fákon és a rémálmokon kívül?
De te mégis jelentkeztél.
Miért? Miért kérted személyesen a császártól a feladatot?
És ne mondd, hogy nem, mert tudom, hogy beszéltél vele.
Szerinted mi volt az, ami elhozta ide Caesart,
hogy aztán körülnézzen, és azonnal megforduljon?
Vagyis ő elmenekült, te viszont nem.
Ez az oka? Ezért akarsz harcolni ezekkel az elmebetegekkel?
Emlékszel Kairóban arra a sikátorra a piac mellett?
Ott állt egy csomó egyiptomi.
Egy férfit figyeltek, aki csirkékkel mutatott be egy trükköt.
- Nem, nem emlékszem. - Dehogynem.
Nem emlékszem. Részeg voltam.
Egy fehér és egy fekete csirke volt nála,
elővett egy kardot, és levágta a fehér csirke fejét.
Aztán a fekete fejét is levágta,
és kicserélte a fejeket a testeken.
A kezedbe adta a fehér csirkét a fekete fejjel,
az enyémbe a feketét a fehér fejjel,
mi pedig megvizsgáltuk őket.
Aztán letettük őket a földre, ők meg elfutottak,
egyenesen be a piac forgatagába.
- Bűvész trükk volt. - Megvizsgáltuk őket.
Valahogy kicserélte őket. Négy csirkéje volt.
- Láttuk, hogy levágja a fejüket. - Bűvész trükk volt, Aulus!
Megbolondultál?
Másnap visszamentem a piacra megkeresni az öregembert.
Kérdezősködtem, és meg is találtam.
Elmentem hozzá. Egy kunyhóban lakott az egyik mellékutcában.
Bementünk az udvarába, és megkértem, ismételje meg a trükköt.
Csak éppen akkor két rabszolga is volt velem.
Megkötöztem a rabszolgákat.
A kezébe adtam a kardot, és azt mondtam, mutasd meg!
Jól megfizetlek, bármit megkapsz, amit kérsz.
Csak mutasd meg újra a trükköt.
Találd ki, mi történt!
Mi történt?
Mi folyik itt?
Aulus Plautius!
Numerious Plautius vagyok, a nagyapád apja,
Caesar tribunusa, aki Walmernél halt meg a parton.
Figyelmeztetést hoztam neked az Alvilágból.
Megszentségtelenítetted az élet szent fáját.
Hagyd el ezeket a szigeteket! Menj Soractéba, a birtokunkra!
Keresd fel a Via Flaminiát övező szelíd dombokat!
Találsz ott egy sudár, ősi fenyőt.
Menj az istállóba, hozd ki a legszebb csődört,
és áldozd fel magának Plutónak!
Még van idő lecsitítani a haragját.
Megkaptad a figyelmeztetést, Aulus Plautius!
Gyakorolj bűnbánatot!
Fogjátok le!
Ez a válaszom!
Temessétek el!
Hozott még valaki üzenetet az Alvilágból?
Most szóljon!
Sokáig éljen Aulus Plautius!
Fák és rémálmok, Lucius. Fák és rémálmok.
Magyar szöveg: Vass András